Všechna práva vyhrazena. Žádná část této knihy nesmí být reprodukována, uchovávána v rešeršních systémech nebo jakkoliv elektronicky, fotograficky či jinak přenášena bez předchozího písemného souhlasu majitele práv a nakladatele knihy.

Text and photos © Viliam Poltikovič, 2020

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2020

ISBN epub 978-80-7565-743-5

Jelikož nevědomost má své kořeny

v božském, je stejně rozsáhlá

a neomezená jako poznání samo

a vyhlíží stejně skutečně.

Při dosažení poznání však zmizí.

Setkání s tantrou

Tantra – tajemná, provokující, těžko uchopitelná, kontroverzní, velebená i hanobená, ale především jedinečná, působivá, svobodomyslná a účinná cesta k poznání sebe sama a našich možností. Nejen starověká delfská věštírna zdůrazňuje poznání sebe sama jako prostředek k poznání všeho. V Indii se tak děje velmi systematicky po tisíciletí, proto mě její duchovní poznání vždy přitahovalo, nacházel jsem v něm více odpovědí než v domácí kultuře.

Dveře „tantrické svatyně“ se otevírají.

S domovinou tantry, Indií, se zvláštní propojení projevovalo od mého raného dětství. Ještě v předškolním věku jsem se jednou v horkém létě u babičky na západním Slovensku procházel po zahradě s vyschlou rozpukanou půdou a řekl: „Babi, tady je horko jako v Indii.“ V té době mi nikdo o Indii nevyprávěl a televizor jsme ještě neměli. Pak ve třinácti letech jsem v knihkupectví zahlédl Hathajógu od Karla Wernera, hned jsem si ji koupil (aniž bych o józe předtím něco zaslechl či věděl) a začal denně provádět jógové pozice a rozvíjel schopnost soustředění. Když jsem dospěl a poměry cestu umožnily, vyrazil jsem do Indie. Navštívil jsem ji už nejméně dvacetkrát, ale setkání s tantrou byla jen okrajová, i ve studiu odborných textů k tantře nesměřoval můj hlavní zájem.

Papia Ghoshal, tantrická umělkyně

Změna přišla až po setkání s Papiou Ghoshal, indickou tantrickou umělkyní žijící převážně v Praze, kde jsme se i poprvé setkali. Seznámil mě s ní Ruda Švaříček, velký dobrodruh a nadšený cestovatel, který mě zve na své nekonvenční objevitelské výpravy po světě.

Zatím poslední společná cesta do jižní Afriky – mimo úžasných Sanů (Křováků), pro které je každá činnost posvátná: zleva srdce CK Livingstone Ruda Švaříček a Jitka Popelková, Marcel Nekvinda, majitel nakladatelství JOTA, a zcela vpravo Viliam Poltikovič

Nekonvenční a nekonformní je i Papia – svým životem i tvorbou. Následující shoda okolností pak přispěla k tomu, že jsem se do tantry začal více nořit. Koncem prosince 2012 odlétáme s Rudou Švaříčkem do Dillí – máme přislíbený rozhovor s Jeho Svatostí dalajlamou, jen nevíme přesně který den. Krátce po příletu se datum vyjasní – 31. 12. 2012 nás čeká Silvestr s dalajlamou. Setkání bylo nádherné, dalajlama nám věnoval více času, než jsme očekávali (ale činí tak téměř pokaždé), byl úžasný jako vždy, i rozhovor vyšel báječně. Zmocňuje se nás radostné nadšení, povznesení a v místní jídelně vydařené filmování zapíjíme indickým čajem. Natočený rozhovor se stal základem filmu Dalajlama v Buddhových stopách a téměř celý je zveřejněn v knize Touha po absolutnu. Jsme v Indii pár dní, hlavní úkol je splněn, ale chceme cestu ještě využít. Domluvili jsme se s Papiou, která pobývá tou dobou v Kalkatě, kde má i svůj ateliér, že za ní zajedeme a natočíme spolu film o tantře.

Filmový štáb v Indii. Zleva zvukař Zdeněk Taubler, režisér Viliam Poltikovič, kameraman Richard Špůr

Ne zcela záměrně tak začalo mé sbližování s tantrou a zároveň natáčení filmu Příběh tantry, který je zatím nejnáročnějším, nejkomplikovanějším, nejproblematičtějším, nejdéle natáčeným, nejdražším i nejdelším filmem, který jsem kdy dělal. Veškeré realizační komplikace završilo schvalování filmu v České televizi, která je koproducentem. ČT sice neposkytla finanční hotovost, ale nefinanční plnění (velký ateliér, animace, barevné korekce, zvukové dokončování aj.) bylo velkorysé a opravňovalo ČT k připomínkám. Hned po dokončení zde film vyvolal bouřlivé reakce, několik dramaturgů a dva právníci posuzovali, co může na veřejnoprávní obrazovku a co ne. Oproti necenzurované distribuční verzi pro kina tak vznikla trochu zkrácená a upravená verze pro ČT. Není v ní pasáž, kdy Jana Tillová sděluje, že díky tantře přestala jíst a pije jen vodu, někdy ve společnosti si dá i kávu. Chápu, že fenomén tzv. breathariánství (z anglického slova breath – dech) nebo tzv. pránické výživy (prána v starobylém sanskrtu představuje energii, která prostupuje celým vesmírem – v evropském pojetí jde o éter nebo Higgsovo pole) je těžko přijatelný nejen pro ČT, ale lidí, kteří takto žijí již několik let, přibývá i u nás, jejich výzkumu se věnují specializovaná pracoviště, ale výsledky se moc nezveřejňují. Druhým závadným momentem z pohledu ČT byly záběry spalování zemřelých související s meditací na pohřebišti, s přijetím konce lidského těla a poznáním jeho významu. Ani upravená verze filmu však nebyla na oficiální schvalovací projekci vybraným dramaturgem schválena. Z jeho pohledu je film nechutný, necitlivý… Díky spřízněným duším po mnoha peripetiích někdy v nočních hodinách uvidí Příběh tantry i diváci České televize.

Nejen ČT si osobuje, co mají a nemají vidět a slyšet diváci (byť se chrání před případnými stížnostmi a pokutami), média často prezentují realitu jinak, než jak ji vidím a zažívám třeba na cestách, mám jinou zkušenost. A tak k zprostředkovaným informacím, se kterými nemám přímou zkušenost – ať už se jedná o nějakého člověka, politiku, ekonomii, ekologii atd. – zůstávám rezervovaný. Zájemců, kteří chtějí, abychom jim „skočili na špek“, je hodně. A je úsměvné, že se hádáme o politice, o které vlastně téměř nic nevíme. O řadě závažných skutečností není veřejnost informována vůbec. Kdyby tomu tak nebylo, naše minulost, přítomnost i budoucnost by se výrazně změnily.

Papia – tantrická umělkyně

Charismatická Papia je srdečná, sdílná a tantra prostupuje jejím životem i rozmanitou tvorbou. Svérázná malířka, básnířka, zpěvačka a herečka dělá spoustu věcí a jen tak se nezalekne. Papia zaujala především obrazy, které maluje vlastní menstruační krví a spermatem mužů, kterých si váží. V tantře jde o posvátné rituální tekutiny s velikou energií. Netradičním způsobem namalovala už stovky obrazů, které se nacházejí různě po světě. O své práci říká: „Menstruační krví maluji i proto, abych narušila tabu kolem ní. V řadě společností je totiž menstruace považována za něco nečistého. Přitom od pravěku se krev ztotožňuje s životní sílou. Často menstruační krev nanáším přímo na plátno a štětcem pak dotvořím.“

Papia jako poutnice v Ásámu

Papiyny obrazy

S rodiči před domem v Kalkatě

Zpívání s bauly nebralo konce.

Papia pochází z bráhmanské rodiny z Kalkaty. Maminka ji vedla k tradiční indické duchovnosti a tatínek ji zaujal racionálním přístupem, byl vědec. Jméno Papia zvolili rodiče podle stejnojmenného druhu indického ptáčka, který zpívá před deštěm. Když byla Papia malá, chodili k nim baulové – potulní zpěváci, kteří často žijí v bezdomoví. V jejich písních je symbolickým jazykem skryto tantrické učení. Rodiče dle tradice dávali baulům jídlo a peníze, ale Papie říkali, že tantra je nebezpečná. O to víc však Papiu přitahovala. V Indii se tantriků většinou bojí, myslí si, že dělají černou magii. Papia tajně za bauly a tantriky chodila a učila se od nich. Sama říká: „Někdy jsem jako malá odešla z domova i na několik dní. Fascinovali mě tantrici přebývající na pohřebišti. Sedávala jsem tam s nimi a meditovala. Viděla jsem konec života. Nevěřím v převtělování, nevěřím žádnému náboženství, nemám je ráda. Jediné, co po nás zůstane, je naše práce a obraz v myslích lidí. Věřím v přírodu a její sílu, v Boha, který je i v nás. Tantra pro mě není náboženství, je to osobní cesta k Bohu, poznání sebe sama pomocí vlastního těla. Cokoli je ve vesmíru, je i v našem těle.

Svérázní tantrici na pohřebišti

Základem tantrické praxe je mantra předaná učitelem, žák musí být připravený, očištěný, schopný vnímat vše nově. Mantra se může vyslovovat nahlas nebo jen vnitřně. Tantrické praxi se věnuji denně, stále se učím, jsem na cestě tantry. Patřím mezi bauly. Nechci žít rodinným životem – lidé pak často upřednostňují zájmy rodiny a myslí víc na rodinu než na ostatní. Chci být stejně otevřená ke všem. Mám dost rušný život, a proto medituji nejen v klidu, ale i při běžných činnostech. Jednou částí své pozornosti jsem s lidmi a druhou částí zůstávám vnitřně ponořená, soustředěná. Trvalo dlouho, než se mi podařilo takto žít.“

Po studiích v Kalkatě odjela Papia studovat do Londýna, kde se chtěla zdokonalit v malbě. Neměla dost peněz na studia i ubytování a žila mezi bezdomovci. I za tuto zkušenost je ale ráda. V Londýně byla překvapena, jak zkresleně lidé chápou tantru. Často ji redukují na užití si sexu nebo se jí i bojí. Do Londýna jezdí Papia každý rok, žije zde její sestra s rodinou, má tu přátele, koncertuje, vystavuje a prodává obrazy. Překvapilo ji, jaký je zde zájem o tantrické obrazy a malby menstruační krví. Z londýnských přátel je pro ni nejdůležitější a nejbližší Christopher Arkell. Pomáhá jí s prodejem obrazů a jeho dům je pro Papiu londýnským domovem. Christopher o práci Papiy říká: „Obrazy Papiy mám hluboko ve svém srdci. A od doby, co její obrazy visí zde v domě, vnímám mnohem větší prosperitu ve svém životě, v životě mé ženy Mariny i ostatních. Papiiny obrazy jsou šťastným talismanem.“

Spalování zemřelého na pohřebišti

Do Prahy Papiu přivedla láska k českému muži, kterého potkala v Indii. Láska odešla, ale Papia v Praze zůstala. Na Zbraslavi si vybudovala svůj domov, ateliér, galerii i místo pro obřady. Žije zde s Pavlem, na kterého se může ve všem spolehnout a je její oporou.

Papia medituje doma na Zbraslavi, v pozadí její plastiky.

V Indii pobývá Papia hlavně v zimních měsících, vystavuje obrazy, koncertuje, hraje i ve filmech. S Papiou se tedy setkáváme v jejím ateliéru v Kalkatě, hlavním městě Bengálska, během prvních lednových dnů 2013. Zde i začíná natáčení, a protože z celé Indie je tantra snad nejvíce živá právě v Bengálsku, vyrážíme společně za bauly a na posvátná tantrická místa. Jako filmař jsem současně v roli režiséra, kameramana a zvukaře.

Někteří baulové mi vzhledem i stylem života připomínají určité folkové či rockové zpěváky. Jiní zase mudrce a filosofy. Všichni jsou neformální, bezprostřední, diskutujeme s nimi, natáčíme, zpívá se do noci, popíjí, je dobrá nálada.

V londýnském metru

Papia s Pavlem v Londýně

Kalkata je poslední město v Indii, kde jsou do rikši ještě zapřaženi lidé.

Nekonformní bengálský baul

Rozhovor s potulnou svatou ženou

Erotické motivy na chrámovém komplexu Khadžuráho – jejich účel nám dodnes není zcela jasný.

Natáčení v Londýně s přáteli Papiy: druhý zleva kameraman Richard Špůr, Viliam Poltikovič, Papia Ghoshal, producent Petr Koza a zcela vpravo zvukař Zdeněk Taubler

Poznávám tantrické kněze, rituály, posvátná místa, točíme i slavné chrámy v Khadžuráhu a chrám Kónárak s proslulými erotickými výjevy – pozoruhodné reliéfy v bezpočtu pokrývají obrovské plochy chrámů od základny až k vrcholům. Člověk ze Západu si může říct, že jde o přehled, co vše je možné v sexu zkusit, tvůrci učebnice lidské sexuality zde budou jistě spokojeni. Indové nakonec vše mapují s velkou důsledností a smyslem pro detail. Vždyť i notoricky známá Kámasútra aneb Poučení o rozkoši napsaná mnichem Vátsjájánou je přehlednou učebnicí s podrobnými návody pro zdařilý a spokojený sexuální život. Význam erotických reliéfů na chrámech však není zcela jasný. Pocházejí sice ze stejné doby, kdy v Indii vrcholí zájem o tantru, ale spíše než tantrické rituály zachycují dobovou představu ráje či naplnění smyslové touhy, které je v hinduismu součástí cesty k vnitřnímu probuzení. Stejný pohled má i náš průvodce po Khadžuráhu a vysvětluje, že název jedinečného komplexu znamená v překladu cestu k Bohu. Na dlouhé cestě má dojít k svrchovanému naplnění všech potřeb, tužeb a prožitků – až se studium, vztahy, sex, pracovní, rodinný i soukromý život, duchovní poznávání, prostě až se život v lidském těle prožitkově završí, může se daný jedinec od něj odpoutat a rozhrnout oponu božského vědomí.

Natáčení bylo pestré a intenzivní, ale Česká televize zájem o film neprojevila. Nevzdávám se a materiál beru jako předtáčku k filmu, který jsme začali natáčet v lednu 2017 – opět s Papiou, navíc s kameramanem Richardem Špůrem, zvukařem Zdeňkem Taublerem a v produkci Bio Artu zastoupeného producentem Petrem Kozou. Mezitím jsem tantru studoval a hledal významné a zkušené osobnosti, které by ve filmu tantru přiblížily. Průvodcem po významných tantrických místech v Indii zůstala Papia a její příběh se prolíná s Příběhem tantry.

Co je tantra?

O tantře se všeobecně moc neví, co je na Západě prezentováno jako tantra, s ní má společného velmi málo, pokud vůbec… Termín tantra je sice v povědomí mnoha lidí, ale jeho obsah zůstává nepoznaný. Na studium není čas, takže jen přebíráme z okolí a médií, kde tantru představují často jen masáže, semináře s různorodým obsahem a podobně.

Dle dávné indické tradice se tantrické učení zjevuje v rozhovoru mezi bohem Šivou a jeho manželkou v podobě Šakti – tvořivé síly vesmíru. Šiva je asketa a pan jógy, je i výbušný a ve svém tanci ničí a proměňuje celý vesmír, zároveň je milosrdný léčitel, vládce plodivé síly. Podobně rozmanitá a neuchopitelná je i sama tantra. Esencí tantry je pochopení protikladů, pochopení jednoty a zdroje všeho projeveného i neprojeveného, uvolnění vnitřní síly, osvobození…

Veliká socha Šivy v Sikkimu se na chvíli vynořila z oparu.

Kailás – sídlo boha Šivy i celé jeho rodiny je nejposvátnější horou Asie a silným magickým místem (západní Tibet).

Párvatí, manželka Šivy, v sobě nese i aspekt Šakti.

Šiva jako bůh plodnosti

Tantra se rozvíjí do různých podob a směrů. Není v moci jednoho člověka, jednoho života prostudovat všechny dosud objevené tantrické texty. Praxe tantry je navíc soukromou a utajovanou záležitostí. Odvíjí se především ze vztahu učitele a žáka, který se často buduje dlouhá léta. Nejdůležitější zasvěcení jdou stále jen od úst k uchu a až po letitém ověření připravenosti žáka.

Největšímu zájmu v Indii se tantra těší mezi 5. a 13. stoletím. Tantra dává možnost ovládnout sílu – energii, ze které je utkaný celý vesmír, a použít ji dle svých potřeb. Proto se o ni zajímají i panovníci. Chtějí upevnit svoji moc, porazit nepřítele, být bohatí. Tantra umožňuje rozvinout neobvyklé schopnosti, splnit přání dle libosti i dosáhnout cíle nejvyššího – vymanit se ze sansáry, koloběhu převtělování, a dosáhnout konečného probuzení.

Pro nové pojetí života, kde je vše možné, musíme odložit i rozbít všechny dosavadní přejaté a naučené modely, systémy, představy. Od malička nás lidé v našem okolí vychovávají a přesvědčují o tom, co je správné a co ne, co jde a nejde, jak se chovat, jak žít… Pokud nás vedou lidé, kteří jsou vyrovnaní, vnitřně naplnění a šťastní, a cítíme, že tímto směrem také jdeme, svou váhu to má. Jestli ne, je dobré hledat změnu. Tantra je velkým pomocníkem v rozbíjení starých struktur, používá i metody a techniky, které jsou na první pohled provokativní, bizarní až nepochopitelné, nepřijatelné, patří sem meditace na pohřebišti, nad lidskými ostatky, pití menstruační krve a další. V tantře je vše povolené, všechny struktury a zákazy boříme, aby vznikl nový svobodný prostor, kde můžeme realizovat cokoli. Avšak s ohledem na sebe i ostatní.

Pro tantru jsou typické i sexuální rituály. Práce se sexuální energií se sice objevuje i v jiných kulturách a dobách, ale pro tantru je specifická. Spojení ve dvojici může být tělesné nebo proběhne pouze v představě, vizualizaci daného adepta. Přítomnost partnera či partnerky si tedy jen představujeme. V obou případech jde o rituály velice složité, vyžadující dlouhou přípravu a vedení učitele. Uvádí se, že ve starých dobách smyslem rituálního fyzického spojení muže a ženy bylo získání směsi spermatu a ženského orgasmického výměšku, menstruační krve, která má stále statut jedinečné obětiny nezbytné pro komplikované rituály. Vůbec zde nešlo o prožitek rozkoše. Aby k ní nedošlo, partnerka byla vybrána z nižší kasty, což bylo jinak nepřípustné, nebo byla stará, mohla to být i matka adepta. Až časem nabývá v tantře význam ženského aspektu, ženského kultu. Stále však nejde o rozvíjení rozkoše, ale o symbolické spojení dvou základních protikladů tvořících náš svět a o prožitek jednoty se zárodečnou všeprostupující energií. Tantrický sex je metaforou hlubšího poznání.

Tanečnice Ayala Setara (Magdalena Trčková) ve filmu úžasně ztvárnila Proměnu hada v páva neboli vzestup tzv. hadí síly.

Celý vesmír je projevem energie o různých kmitočtech. Naše tělo je projevem energií s nižšími vibracemi a je prostoupeno jemnohmotnými kanálky energie s vyššími kmitočty. Jemnohmotnou strukturu kanálků dle indické tradice zpevňuje sedm hlavních energetických center podél páteře, které Indové nazývají čakry. Představují vnitřní vývojová stádia a střetává se v nich duchovní a tělesná složka bytosti. Sílu čaker ovlivňuje naše myšlení, chování a jak vědomě s nimi pracujeme. Sedmi čakrami prochází hlavní energetický kanál v našem těle. Po jeho stranách je mužská – sluneční – a ženská – měsíční – linie. Duchovním rozvojem a zvláštními technikami můžeme uvolnit energii na spodku páteře, která jako tzv. hadí síla (v indické terminologii kundaliní) projde tělem a spojí nás s univerzem. Ovládnutí energie skryté v našem těle nás propojí s celým vesmírem i jeho možnostmi, můžeme dosáhnout čehokoliv, můžeme vzlétnout kamkoli…

Musíme být ale vnitřně připraveni, jinak síla, která se uvolní, nás může převálcovat a způsobit problémy jak psychické, tak i tělesné – tato hodně náročná zkušenost se dnes označuje jako tzv. psychospirituální krize. Vyžaduje velké pochopení ze strany blízkých lidí, pomoc odborníka, či zkušeného člověka je žádoucí. Většinou není třeba zavřít člověka s daným prožitkem do psychiatrické léčebny nebo užívat psychofarmaka, ale spíš mu poskytnout zázemí, pomocnou ruku, prostor a čas pro bouřlivé nezvyklé zkušenosti, dokud neodezní. Přínos psychospirituální krize však hodnotí její „absolventi“ většinou velmi pozitivně – dává jim větší nadhled nad životním konáním, přichází klid, důvěra, vědomí, že vše, s čím se setkáváme, je svým způsobem pro nás přínosné a v důsledku i dobré, mizí strach, mění se životní hodnoty, materiální zabezpečení a zaměření na sebe ztrácejí první pozice atd.

Tantrický rituál se stal základem všech hinduistických obřadů – Ganga púdža ve Váránasí.

Grafické ztvárnění mantry Óm

Symbol Óm u vchodu do chrámového areálu

U Brna se ke společnému zpívaní mantry Óm sešlo asi tři sta lidí ze společenství Bhakti Marga. Byl to úžasný zážitek.

Vhled do hlubiny stvoření a možnost pracovat s jeho silou vyžaduje transformaci adepta tantry na různých úrovních. Slouží k tomu mnohé techniky a cvičení. Zklidnění a soustředění rozvíjejí rituály – jednoduché i neobyčejně komplikované – a náročné – určené jen zasvěcencům. Tantrický rituál se stal základem všech současných rituálů v Indii i v tibetském buddhismu. Ke zklidnění i proměně osobnosti významně přispívá mantra, na zklidnění navazuje meditace, techniky vizualizace a další. Vše budeme v knize postupně stále více objevovat. Jednoduché a jasné záležitosti se budou střídat s obtížně uchopitelnými – tantra se ve své hloubce dotýká samé podstaty našeho bytí. Každý si samozřejmě z nabídnutého spektra může vybrat.

Papia u velkého šivalingamu v bengálské Purulii

V Bengálsku si lidé rádi kupují sladkosti ve tvaru Šivova lingamu. Prodávají se jen na tomto místě a díky Papie, která o tom ví, máme možnost specialitu ochutnat – je hodně sladká.

V starobylém chrámu Navagraha (chrám Devíti planet) ve městě Guváhátí znázorňují šivalingamy Slunce a planety, přestože staří indičtí astronomové neměli k dispozici dalekohledy.

Zdobený šivalingam

Symbol tantrické kosmologie – posvátná Šrí jantra (Muzeum chrámu Kamakhya v Ásámu).

Meditace je základem duchovní praxe. Vrcholná meditace je stav mysli bez obsahu a můžeme ho zažít i při orgasmu. Orgasmus tak může být začátkem rozvíjení meditačního stavu mysli. Nejprve je třeba soustředěním zklidnit a ovládnout mysl, nemyslet stále na to, co bylo a co bude, nerozvádět přicházející myšlenky, nechat je odeznít a umět naplno vnímat přítomnost jako věčné teď. V meditaci se pak do věčného teď můžeme ponořit a projít jeho nekonečností.

Někteří odborníci říkají, že synonymem pro tantru je mantra – základní prvek nauky i rituální praxe. Mantra je posvátná slabika či sled slabik i slov obdařených zvláštní silou propojenou se sílou vesmíru. Mantru dostává připravený žák od svého gurua, učitele, uchovává ji v tajnosti a snaží se ji každý den co nejdéle opakovat. Mantra se může zpívat, recitovat, vyslovovat polohlasem, a nejsilnější účinek má, když se vyslovuje jen vnitřně. Mantra pročišťuje a zklidňuje mysl a už jen jejím opakováním je možné dosáhnout velkého vhledu. Asi každý zažil, že když je v klidu, je mu hezky, blaženě. A s narůstajícím klidem roste i blaženost.

Základní i hlavní mantrou je slabika Óm – jejím vyslovením vzniká, trvá a zaniká celý vesmír, je symbolem věčného teď, projevením tvořivé prázdnoty do mnohosti a návratu do vědomí jednoty. Grafické znázornění mantry Óm je symbolem fyzického spojení pohlavních orgánů muže a ženy. Stejnou symboliku ztvárňuje i tzv. šivalingam, který je od nepaměti uctíván po celé Indii. Šivalingam představuje ženské lůno neboli jóni, do které je zasazen Šivův penis neboli lingam. Celý objekt znázorňuje osu světa spojující pozemské a božské, mužský a ženský princip tvořící vesmír ve věčném „teď“, které jediné existuje. V západním světě bývá obdobně chápán třeba menhir zasazený do země.

Jednoduchá Šrí jantra s prostorem pro obětiny

Tantrický mistr Padmasambhava neboli Guru rinpočhe v nejposvátnějším chrámu Tibetu – v Džókangu

Propojení základních protikladů v abstraktní rovině zobrazuje meditační pomůcka Šrí jantra. Je geometrickým znázorněním tantrické kosmologie a symbolem tvořivé síly vesmíru. Z prvotního bodu – jádra kondenzované energie vzniká díky touze celá jantra i vesmír. Polarizací bodu vzniká ženský princip symbolizovaný trojúhelníky s vrcholy dole a mužský princip znázorněný trojúhelníky s vrcholy nahoru. Meditací na statický ženský a dynamický mužský aspekt je možné pak projít materiální rovinou zpětně do beztvarého počátku a splynout s ním v jedno v nekonečné blaženosti.

V době svého rozkvětu se tantra šíří i do okolních zemí. Obdivuhodný rozvoj má v tibetském buddhismu, kde se stává hlavně vnitřní mentální praxí založenou na vizualizaci a práci s myslí. K oblibě tantry v 8. století výrazně přispěl i její legendární a stále uctívaný mistr Padmasambhava neboli Guru rinpočhe. O tantru se v Tibetu od počátku zajímají laici i mniši a těší se velké oblibě.

Z dávných dob do současnosti přicházejí dva velké proudy původní tantry – indický ve velké rozmanitosti, a stále spíše skrytý, a buddhistický zastoupený dnes zejména v tibetském buddhismu. Díky tibetskému exilu jsou buddhistické tantrické texty i praktiky více přístupné, ale odborné vedení je stále nezastupitelné. V obou proudech jsou jevy podobné i specifické, tantra jako taková má podobnosti i s jinými duchovními směry, v mystické hlubině se všechny duchovní nauky scházejí. Pro tantru je typická revolta, svobodomyslnost, práce s protiklady a všeprostupující energií.

Vměstnat příběh tantry do jednoho byť celovečerního dokumentárního filmu není jednoduché, v knize je prostor větší, ale téma zůstává téměř neuchopitelné, protože v tantře si protiřečí jak praktici, tak i odborníci, vědci. Dnes například mnozí za základ tantry považují kult ženských božstev, který se údajně v počátcích tantry vůbec neobjevuje. Film i kniha chtějí představit tantru v její rozmanitosti a původnosti. Zaměřil jsem se proto na místa, kde tantra žije po dlouhá staletí, a vybral osobnosti, jejichž praxe a studium tantry je celoživotní, hluboce nasměrované a jsou vidět i výsledky.

Tantrický Tarapith

Po staletí indičtí tantrici meditují a praktikují v Tarapithu, který patří k nejvýznamnějším tantrickým i poutním místům v Indii. Uctívá se tu Tára, velká bohyně Ochránkyně, ženský aspekt tantry v mateřské podobě. Poutníci sem přicházejí pro požehnání a s vírou, že jim matka Tára splní přání.

Poprvé jsem Tarapith navštívil v roce 2003. Tehdy to bylo malé zastrčené bengálské městečko s několika hotely. Nepotkal jsem žádného cizince, Tarapith je stranou turistických tras. V lednu 2017 sem přijíždím s Papiou v rámci natáčení podruhé a místo nepoznávám. Zcela nové ulice tvořené stovkami hotelů, obchodů a službami pro hemžící se indické poutníky. Rušná doprava, typický indický mumraj, hluk. Klid meditativního místa je nenávratně pryč…

Vstup do hlavního chrámu v Tarapithu – poutníci zde proudí ve dne i v noci.

V Tarapithu se poutníci účastní řady tradičních a komplikovaných obřadů.

Noční obřad v tantrickém Tarapithu působil tajuplně.

Svatyně a její strážce

Papia zpívá bohyni Táře – povolení fotografovat zpodobení bohyně nám bylo uděleno zcela výjimečně.

Tantrička, která vyléčila Papie bolavá záda. Sama jí nabídla pomoc. Úleva přišla hned.

Nejvíce poutníků je v hlavním chrámu zasvěceném Táře. Než se dostanou dovnitř hlavní svatyně, stojí s obětinami v dlouhé frontě. U zpodobení významné bohyně odevzdají své obětiny, dostávají požehnání od kněží, vysloví své přání, dotknou se sochy bohyně a její energie vstoupí do těl poutníků a povznese je. Znázornění bohyně Táry se nesmí fotografovat ani natáčet. Když ale Papia kněžím nabídla, že zazpívá Táře posvátnou píseň a vysvětila jim náš záměr, natáčení výjimečně povolili.

Tantrici v Tarapithu působí charismaticky.

Spalovači mrtvých se nezastaví. Každý chce být spálen na posvátném pohřebišti.

Papia na návštěvě u tantrika. Řekl nám, že mu slouží nejen Tára, ale i lebky, které má u oltáře.

Starý kněz z chrámu Táry nám vypráví, že se zde pracuje i s žádostmi, které můžeme díky specifickému tantrickému rituálu překonat. Užívá se v něm opojný nápoj, maso, ryba, pražené zrní a završuje jej pohlavní spojení. Rituál se ve zkratce označuje jako 5M – v sanskrtu, prastarém a dokonalém indickém jazyku, všech pět složek rituálu začíná na písmeno m. Rituál spadá do tzv. „nečisté“ levoruké tantry, kde vše probíhá reálně, v materiální projevené sféře. Pravoruká tantra se odehrává jen v mysli adepta.

V Tarapithu se setkáme s různými tantriky i praktikami. Někteří odborníci pochybují o opravdovosti místních adeptů tantry, ale není třeba být ani odborníkem – dá se rozpoznat, že mnozí zdejší tantrici pojímají svoji cestu spíše jako bezdomovectví západního typu. Ale tantra je zde přítomna stále silně.

Většina tantriků nosí jednoduchý červený oděv a žije u pohřebiště, kde se téměř bez ustání spalují těla mrtvých lidí. Po obřadech u zemřelého se jeho nahé tělo položí na hranici dřeva a odevzdá se ohni. Nejen tantrici, ale i poutníci mohou zblízka přihlížet, jak se kůže škvaří a praská, jak tělo zuhelňuje a mizí. Právě tady se dá pochopit význam meditace na pohřebišti. Profesionální spalovači mrtvých bambusovými holemi průběžně upravují tělo a jeho kousky na hranici, aby co nejlépe a nejrychleji shořelo. Dřevo je vzácné. Přihlížející ani nemusí být tantrik, aby si hluboce uvědomil pomíjivost bytí v lidském těle… Pro západního návštěvníka dost šokující a překvapivá podívaná. Papia říká: „Rodíme se nazí a umíráme nazí, často medituji nahá. Nepatří nám nic, jen naše tělo. Meditace nad mrtvým tělem nás přivede k pochopení tajemství smrti a tím k pochopení všeho.“

Oltář s lidskými lebkami je u tantriků v Tarapithu častý.

Papia s tantričkou Annou, v pozadí popel vyhledávaného pohřebiště.

Když jsem tu byl poprvé, tantrici žili v jednoduchých chatrčích, nedávno jim vláda postavila u pohřebiště zděné příbytky. Každý z nich má osobitou cestu. Do svého obydlí nás zve starší muž, který v něm neustále udržuje oheň. Symbol proměny a očisty dává zkušenému tantrikovi sílu, nemusí ani moc spát, a pomáhá mu oprostit se od touhy po sexu, alkoholu, penězích. Vedle ohniště jsou seřazené lidské lebky z pohřebiště ozdobené květinami. Meditace nad lidskými ostatky zase pomáhá připravit se na smrt, vede k pochopení minulosti, přítomnosti, budoucnosti. Jen smrt je jistá…

Jiný starý tantrik vypráví, jak před 18 lety projížděl Tarapith vlakem, měl hodinu na přestup, zastavil se na krátký obřad, ale už neodjel a je celou dobu jen zde, Tára si ho přitáhla. Základ jeho praxe tvoří mantra. Tára pro něj udělá, co chce, splní mu každé přání. U oltáře má řadu černých lidských lebek – jsou jeho služebníky, také mu plní přání.

U pohřebiště žije i tantrička Anna. Byla vdaná, má děti, žila běžným životem, ale Tára ji sem zavolala, a už tu je 27 let. A neodejde. Někdy chvíli telefonuje s dětmi, avšak Tára jí dává vše, klid, štěstí. Anna tu zůstane do smrti.

Bohyně Kálí sugestivně ztvárněná tanečnicí Ayalou Setarou i maskérkou a rekvizitáři řádila v největším ateliéru České televize. Natáčení si všichni užili.

Opakem Táry je nejhrůznější forma ženské bohyně – černá Kálí. Je divoká a představuje ničivý aspekt matky přírody, ničí i naše ega a naši připoutanost k různým potřebám. Ještě dnes se jí přinášejí zvířecí oběti. Kálí ničí i nevědomost a chrání každého, kdo usiluje o poznání absolutna.

Před velikou sochou bohyně Kálí se sklánějí i muži.

Tantrik nosící náhrdelník s kostí z lebky zemřelého dítěte.

Tantrik, jehož učitelem byl Mukulbaba, který jedl rituálně i lidské maso.

Mladý tantrik na radu svého učitele nosí část lebky dítěte, které zemřelo ve třetím měsíci. Lebka mu dává velkou sílu. Uctívání kostí a lebek je nekonvenční a ojediněle používanou formou tantrické praxe. Nejde o bizarní úchylku, ale o přijetí konečnosti, zbavení se strachu ze smrti, odhrnutí opony konce divadla života.

Zkušený tantrik měl učitele Mukulbabu, který jedl rituálně lidské maso, smyslem bylo přestat jíst maso úplně, neubližovat živým bytostem. Konečného osvobození nejde dosáhnout zavržením některých jevů či vlastností, ale jejich proměnou a produchovněním.

Dřív společenské hranice nebyly, běžně se obětovali i lidé, stejně jako v jiných kulturách. V dějinách obětování v souvislosti s člověkem můžeme zaznamenat zvláštní vývoj – od lidských obětí, přes kastraci, obřízku, obětování krve z pohlavních orgánů až k zadržování semene – celibátu. V obětinách obecně jde vývoj od lidských a zvířecích obětí přes obětování potravin, ovoce, květů, vody, ohně, peněz, vůně, hudby, pohybu, činu, slova, myšlenky atd. Zvířecí, a tajně dokonce i lidské oběti se, bohužel, provádějí dodnes a nejen v Indii…

Zasvěcení Daniela Odiera

Francouz Daniel Odier je významnou osobností současné tantry na Západě, věnuje se jí půl století. Jako dvacátník odjel do Kašmíru, kde dostal hluboké zasvěcení do kašmírského šivaismu od tantrické jóginky Lality Déví, včetně zasvěcení sexuálního. Daniel jezdí po světě, přednáší, vede semináře a na pozvání Maitrey, domu osobního rozvoje, přijel i do Prahy. Díky přátelskému vztahu s Maitreou jsem ho mohl oslovit. Daniel rozhovorům a natáčení prý moc nakloněn není, setkávám se s ním nejdřív na hotelu a snažím se vyložit záměr filmu – ukázat tantru v její původnosti. Daniel je nadšen, říká, že takový film není ani na Západě a rád ho podpoří svou účastí. Vypráví mi, jak moc je tantra na Západě nepochopená. Když začal přednášet v Německu, chtěli mu dát daň z pornografické činnosti… Daniel se však nedal a řekl, že pokud ji dostane, ať ji dají i dalajlamovi, až tu bude mít přednášku – dalajlama se také zabývá tantrou. Úředníci šli do sebe, možná se trochu i vzdělali a od podivné daně ustoupili. Další den tedy v Maitrei natáčíme:

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Příběh tantry.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.