rozvody

slavných

i neslavných

rozvody

slavných

i neslavných

Anna Stroganová

& team

ROZVODY

slavných i neslavných

Anna Stroganová & team

Copyright © spolek Bojuj srdcem, 2022

All rights reserved

ISBN 978-80-242-8371-5

ÚVOD

Rozvod.

Ale i rozchod, odluka, zánik. Zkrátka konce vztahů nejsou nic příjemného. Období plné výčitek, potoků slz, nenávisti a smutku. Z hlediska citové zátěže patří v žebříčku toho nejhoršího, co se může stát, hned za smrt nejbližšího člověka.

Někdy je ale rozvod jediným řešením dlouhodobých problémů. A pro někoho možná může být i vysvobozením a zásadním krokem ke šťastnější životní kapitole. Každopádně je takových případů málo.

Pravdou je, že se nevyhýbá nikomu. Slavným i těm nejobyčejnějším. A je také zásahem nechtěným.

Nikdo z nás se nevdával a neženil proto, aby se rozváděl… Pokud tedy nešlo o sňatek ze zištných důvodů. Ale zkusme věřit, že takových moc není a že touha po penězích nepatří k nejčastějším motivům, proč manželství uzavřít.

Formální ukončení manželství je jednou z nejnáročnějších životních situací. A nikdo v tomto souboji nevyhrává.

Málokdo umí odsunout do pozadí emoce, zranění ze vztahu a chuť po pomstě. A asi těžko budeme hledat páry, které by uměly zakončit tak zásadní životní kapitolu slibem přátelství, tolerance a podpory do budoucna.

Rozvodem končí každé druhé manželství. Představa, že každý, kdo se ožení nebo vdá, má padesátiprocentní šanci, že jeho svazek skončí rozlukou, není nijak optimistické.

Jako nejčastější důvody se ve spisech uvádějí názorové rozdíly, povahy i zájmy. Průměrně spolu lidé vydrží třináct let, nejčastěji se ale rozvádějí po třech až pěti letech.

Málokterý pár zkusí navštívit odborníka, psychologa nebo kouče, který má nad celou situací určitě více nadhledu než kamarádka nebo soused a dokáže pár připravit na to, co ho v případě ukončení manželství čeká a nemine. Na rizika.

Pro mnoho párů je překvapením zjištění, že manželství není bezúdržbový mechanismus a potřebuje systematickou péči a práci.

Žijeme v době, kdy je běžné věci měnit kus za kus a neohlížet se za minulostí. Když něco není plně funkční, nepřijde nám zpravidla nic zvláštního použitou věc vyhodit a pořídit si zdánlivě lepší, snazší a zpočátku i efektivnější variantu, aniž by nám došlo, že za pár let zestárne i ta a my budeme opět na začátku. Řada z nás takto podobně vnímá vztahy.

Je mnohem složitější vztah opravit než vyzvednout rozvodové papíry.
Na začátku naší knihy si vy, kteří máte rozvod za sebou, nebo před sebou, položte otázku: Udělali jste pro záchranu vztahu maximum? Pojmenovali jste, co v něm nefunguje? Zmapovali jste své vlastní chyby? Vyhnuli jste se obviňování protějšku?

Byli jste v těchto odpovědích opravdu upřímní? A byli jste vůbec upřímní během manželství?

Pokud rozvod proběhl a vy jste tím vším prošli se ctí a se svým bývalým mužem nebo manželkou se můžete pozdravit a povyprávět alespoň zdvořilostně o tom, co je u vás nového, nezbývá než vám zatleskat.

Pak tuto knihu vnímejte jako rekapitulaci a ohlédnutí za něčím, co bylo bolestivé, ale zvládli jste to.

Vy, co nad rozvodem uvažujete, se zkuste racionálně podívat na to, v jakém je váš vztah stavu. A protože v předrozvodové fázi ratio zpravidla ustupuje do pozadí, nebojte se oslovit odborníky.

Bez vzteku, nalhávání si, pozlátek i škodolibosti si zkuste s maximální upřímností zrekapitulovat, jak vám v tomto svazku poslední měsíce a roky je. A jak je vašemu protějšku. Podívejte se na problém i jeho očima.

Někteří chtějí rozvodem vyřešit konkrétní problém nebo situaci, ale většinou si neuvědomí, že zpřetrhání vazeb před soudem tuto věc nevyřeší a na místě, kde dojde k vytržení plevele v podobě problému, vyroste dvacet dalších.

Sáhněte si do svědomí, zda si uvědomujete hloubku dosahu tak zásadního kroku.

Budete mít z čeho platit nájem, na který budete sami? Kdo se postará o děti, když budete nemocní? Jste smíření s tím, že své potomky uvidíte jen v předem určený čas?

Otázky za vás tato kniha nezodpoví, přesto vám může být přínosem. A důkazem, že rozvod se nevyhýbá ani slavným. Děje se napříč jakémukoliv společenskému postavení či majetkovým poměrům.

„Moje žena Mary a já jsme spolu čtyřicet sedm let a za celou tu dobu jsme neměli jediný důvod, abychom začali přemýšlet o rozvodu. O vraždě mockrát, ale o rozvodu ani jednou.“

JAK POZNAT, ŽE VZTAH OPRAVDU KONČÍ, A LZE TOMU PŘEDEJÍT?

Manželství je náročná disciplína. A kdo si už někdy prošel rozchodem nebo rozvodem, to velmi dobře ví. Ne nadarmo je známé pořekadlo: „Lépe se dobře oběsit než špatně oženit.“

Trpělivost, důvěra a zodpovědnost by měly být základními pilíři. Na papíře se tato slova čtou dobře, převést je do reality a dát jim význam je ale nepoměrně těžší.

Pokud chcete s někým žít a vytvořit s ním pevné pouto, musíte najít rovnováhu mezi vlastní svobodou a principech soužití. Jde o disciplínu, která se nedá naučit. Všichni se snažíme vzdělat se v tomto oboru za pochodu, někdo má přirozený talent a někdo se může snažit, jak chce, ale není pro manželství tím vhodným člověkem, ať dělá cokoliv. Je to o vůli? Pouze o toleranci? A kde má hranice? Jak je to s důvěrou? Měla by být pouze bezmezná? A co respekt?

Nikdo z nás nezná přesné ingredience, natož přímo recept.

Jedním z nejpodstatnějších faktorů ve vztahu je komunikace. Mluvte spolu. Dokud to dokážete upřímně, na rovinu a ohleduplně, má váš vztah stále šanci, protože budete díky sdílení vnitřních pocitů vědět, jak na tom skutečně jste.

Nesoulad se vyřeší tím, že si o něm promluvíte. Někdy ne hned, ale rozhodně je lepší pokusit se si o tom promluvit a dostat ze sebe, co vás trápí, než se zahalit mlčením a urazit se na dlouhou dobu, za kterou se propast prohlubuje.

Neškodí ani vrátit se jednou za čas do minulosti. Promluvit si, jaké to bylo, když jste spolu začínali a zamilovali se do sebe. Jak rozpačití jste byli před prvním rande, na kterém vám záleželo, jaká rozechvělost provázela vaše první osobní kontakty a jak netrpělivě člověk čekal na zazvonění telefonu od toho druhého.

JAKÁ JSOU ZNAMENÍ, KDY JE POTŘEBA ZPOZORNĚT?

Pokud vás nezajímá, jak se druhý cítí, a začíná vám být lhostejný. Nevíte, na jakém projektu teď pracuje, s kým se stýká a kde se po práci zdržuje, prozrazuje to hodně.

Stejně jako sexuální nezájem. Pokud nejste intimními partnery, ale spíše spolubydlícími už delší čas, berte to jako varovný signál. Tím spíš, když se vám při představě romantického večera dělá zle. Nedostatek intimního propojení vede k hádkám a vaše vzdálenost se bude zvětšovat.

Ztráta důvěry je taky červenou kartou. Porušování slibů, soustavné lhaní, manipulace, nepřiznání svých opravdových pocitů.

Rozdíly v prioritách. Vy byste si přála děti, manžel ještě aspoň pět let počkat. Vy milujete zábavu, partu přátel, dovolenou mezi lidmi, on by raději chodil po horách nebo si četl knihy mezi čtyřmi stěnami.

To, co nám připadá při seznamování sexy a zajímavé, se ve vztahu lehce stane přítěží a z dlouhodobého hlediska je odlišnost v prioritách a nazírání na svět jednoznačným problémem.

Pokud se na životních cílech neshodnete a nedokážete se sladit, dorazili jste na konečnou.

Současná rychlá a turbulentní doba klade důraz na výkon a seberozvoj, proto není ničím zvláštní, že každý myslí především na svůj vlastní prospěch a až potom na to, co cítí a přejí si ostatní. Hádky a agrese jsou také častým důvodem rozvodů i rozchodů, nervové vypětí spustí většinou záplavu výčitek, leckdy nadávek a nekonstruktivní kritiky, kdy jeden druhému řekneme věci, které bychom za jiných okolností nesdělili, a propast je po takových sporech čím dál hlubší.

Míra naší snahy o záchranu vztahu většinou ukazuje, jakou skutečnou hodnotu pro nás partner má.

Zkuste zachránit to hezké ještě předtím, než se z původního záměru a touhy být spolu v dobrém i zlém, stane bitevní pole.

ROZVODOVÉ PAPÍRY NA STOLE

Rozvod vašeho manželství je schvalován pouze a jen soudem. K tomu, aby byl vašemu svazku konec s tečkou, díky které se posunete v životě dál, potřebujete tři zásadní rozsudky.

1. Nejdříve je podstatný návrh na úpravu poměrů nezletilých dětí. Soud vás nerozvede do doby, dokud nerozhodne o výchově a výživném dětí po rozvodu. Nejlepší ze všech možností je dohoda rodičů. Vaše dítě ji jednou ocení a výrazně mu tím zlepšíte start do života. Každý soud bez výjimky by měl posuzovat, zda je dohoda v zájmu dětí, a celý proces se tím následně, v případě schválení, výrazně urychlí.

2. Dalším důležitým dokumentem je vypořádání společného majetku. SJM, neboli společné jmění manželů, zaniká rozvodem manželství a je třeba ho vypořádat. Nejvhodnějším řešením je opět, stejně jako v případě návrhu na úpravu poměrů dětí, dohoda. V případě, že je problematické se domluvit, můžete dohodu uzavřít později. Nutno však podotknout, že pokud se manželé nemohou dohodnout takřka na ničem, může celý proces trvat několik let.

3. Tím posledním krokem v rozvodovém řízení je rozhodnutí o rozvodu manželství.

Rozhovor s advokátkou JUDr. Evou Ondřejovou

„Je dobré si dobře rozmyslet, s kým budeme mít dítě!“ říká prestižní advokátka řady slavných osobností JUDr. Eva Ondřejová.

Jste advokátkou řady známých osobností, je přístup k nim jiný a vymykají se jejich problémy běžné populaci?

Za největší rozdíl považuji, že známé a slavné osobnosti provází v jejich životě větší pozornost, včetně té mediální, a to kolikrát ovlivňuje jejich rozhodování. Bohužel to má následně dopad i na jejich postup v soudním řízení.

Spoustu věcí, které by chtěli známí lidé udělat, udělat nemohou, například chránit si soukromí. Když byl jejich vztah v začátcích bezchybný, tak o něm veřejnost rádi a s chutí informovali, ale potom už se nechtěli bavit o jeho rozpadu, který považovali za intimní.

Média je tak dostávají pod určitý tlak tím, že veřejnost má právo na informace, když své soukromí v době, kdy jejich vztah fungoval, veřejnosti odkrývali. Ne všechna média respektují rozhodnutí dotyčných, že o svém rozvodu, a především důvodech, nechtějí mluvit.

V případě známých osobností je tak základní zásada dohodnout se s partnerem na jedné verzi příběhu a nezasílat novinám informaci, kdy se koná jednání související s rozvodem, či se přes média navzájem nemstít. V tomto aspektu to vnímám zkrátka jako rozdíl největší oproti široké veřejnosti. Slavní v tom prostě nejsou sami. Mají ve svém okolí i řadu lidí, kteří je hodnotí, s médii komunikují, a to se celkově na situaci také podepisuje.

Pokud jde však o základ toho, co známé osobnosti řeší, nijak se to neliší od ostatních. Všichni jsme lidé a všichni máme stejné starosti.

Ve své kanceláři slyšíte řadu příběhů včetně těch od slavných klientů, kteří doufají v naprostou mlčenlivost. Existuje nepsaný zákon o „právním tajemství“, stejně jako je tajemství lékařské?

Zakládám si na své profesi, které jsem hodně obětovala a vnímám ji i jako poselství.

Přistupuji stejně k lidem slavným i k těm úplně neznámým a snažím se poskytnout maximum péče, pokud jde o právní obory, kde se cítím jistá a mluví za mne určité úspěchy. Nechci hodnotit jiné kolegy, ale domnívám se, že celkově je právo natolik obsáhlé, že je dobré se orientovat na několik zaměření, kde mohu být specialistou a prospět věci, než jak to někdy u některých právníků vidím, být odborníkem na rodinné právo, právo životního prostředí a zároveň insolvence, fúze a akvizice. Já toto nedokážu, protože chci poskytovat prvotřídní služby v odvětvích, kterým rozumím. Musím mít načtenou judikaturu a mít za sebou vyhrané spory. Naučila jsem se to v Anglii, kde je samozřejmé a logické, že se vás zeptají, pokud chtějí zastoupení, jaké spory jste vyhrála.

U nás tyto otázky teprve lidé začínají klást. A je dobře, že to dělají.

Za každého advokáta by měly mluvit výsledky. A advokáti u nás by měli umět sdělit potenciálnímu klientovi, na co jsou odborníky a jakou mají historii.

Kvalitní advokát by měl také mít alespoň psychologické minimum, znát principy mediátorské praxe a umět klientovi nabídnout pomoc.

Napsala jste knihu Jak se vyhnout válce Roseových, která je příručkou s právním minimem ohledně všech podstatných věcí, které je dobré neopomenout v případě rozvodu. Co konkrétního v ní najdeme?

Existuje spousta publikací, jak probíhá rozvod a jaká je právní úprava péče o děti. Kniha, kterou jsem napsala já, se vymyká tím, že by měla patřit do knihovny kohokoliv, kdo nad manželstvím přemýšlí, nebo nechce udělat chybu, kterou učinil v předchozích svazcích. Je vhodná pro každého, kdo se chce vyhnout riziku.

Přečíst by si ji měl každý. Jde o publikaci tzv. „předrozvodovou“. Znalosti, které v ní můžete načerpat, jsou nezbytné a mohou vás do jisté míry uchránit před řadou komplikací. Považuji ji za vhodný dárek matek nebo babiček pro své rodinné příslušníky, stejně jako bych si přála, aby byla zakoupena dvojicí, co vnímá svůj svazek zrale a nechce být překvapena. Pokud by se takto zodpovědně stavěli ke vztahu všichni, ubyla by nám advokátům práce.

Na manželství se bohužel nelze dívat jako na věc, která vydrží do konce života. Určitě ne za situace, kdy se jich víc jak polovina rozvádí. Je potřeba se na tento svazek dívat racionálně.

Často ve své praxi narážím na to, že například ženy neznají majetkové poměry svého muže, jsou schopny podepsat zúžení SJM a pak jsou překvapené, jak strašné následky takový krok má a nelze ho vrátit.

I těmto záležitostem může předejít moje kniha.

V dnešní době lidé málo komunikují, pokud jde o vztahy. A to především o věcech zdánlivě v začátcích vztahu nepopulárních. Pokud mi partner v době zasnoubení není schopen říci, kolik peněz vydělává, jaký je jeho postoj k péči o dítě a na rovinu odpovědět i na to, jaký postup a případné kroky by volil, pokud by se svazek rozpadl, měl by to být varovný signál.

Mám řadu klientek, které volí oplodnění v zahraničí a dítě vychovávají samy, protože právě na základě zkušeností z okolí nebo svých vlastních s rozpady vztahů a výsledky opatrovnických řízení nechtějí riskovat spory do konce života.

Téma dítě by také v rozhovorech ve svazcích mělo být zásadní. Bavit se o tom, zda je střídavá péče možná, jaký postoj k ní druhý partner má, jak by muž akceptoval partnerku jako matku, z čeho v případě rozvodu bude moci žena s dětmi žít, je nutné.

Ženy se u nás často vzdají kariéry kvůli rodině a pak jsou nešťastné a přicházejí do mé kanceláře s tím, že netušily, čeho je jejich manžel schopen. Nejenže nezískají ze společného jmění manželů nic, ale manžel jim vyhrožuje tím, že jim děti vezme.

„Jedinými vítězi při rozvodu jsou advokáti. Důsledek: Slovo nic nestojí. Pokud ho nepronesl tvůj advokát při rozvodu,“ pronesl místopředseda vlády ČR Egon Lánský. Je to pravda?

Pokud děláte advokacii poctivě, případům se věnujete a obětujete spoustu svého času, peníze jsou to zasloužené. Možná dokonce i podhodnocené. Trávíte řadu nocí s kauzami svých klientů, usilovným přemýšlením a přemítáním, co by bylo nejlepší a na jaké kroky se zaměřit. Já přemýšlím nad důsledky všeho, co pro klienta připravím.

Nejde mi o právnické ego, ale o spokojenost lidí, kteří mi dali důvěru. Spousta mých kolegů ego upřednostňuje a někdy se opravdu může stát, že jedinými vítězi jsou advokáti. Někteří zapomínají, že mají sloužit klientovi, a ne svému egu a ukojení jeho potřeb.

Vy jste studovala právo v Anglii. Je tam přístup k řešení sporů rozdílný oproti naší justici? Případně v čem?

Určité rozdíly shledávám. U nás se například, pokud jde o mediální právo, táhnou soudy roky a finální částky, které poškozená strana vysoudí, jsou často směšné. To bulvár neodradí. Pokud je vysouzená částka sto padesát tisíc korun, bulváru se zaplatí jednou jedinou reklamou.

Ve Velké Británii je tomu jinak. Bývá rozhodnuto poměrně rychle, tamní soudy se někdy případu věnují týden velmi intenzivně a rozhodnou. A přestože je bulvár ostrý, každý článek projde právním oddělením, protože si všichni uvědomují, že částky, které mohou celebrity vyhrát, jsou vysoké. Soudní systém je tam jiný. Jakkoliv se nechci dotknout českého, je oproti Velké Británii velmi pomalý. Jsem ráda, že v případě pana Oldřicha Kaisera rozhodnutí Ústavního soudu svědčí o tom, že by se v tomto ohledu měly do budoucna odehrát určité změny. Zaznělo jasně, že sto tisíc není adekvátní částka a že neplní ani satisfakční funkci pro poškozeného ani preventivní funkci před zveřejňováním nepravdivých informací.

Rozhovor s panem doktorem a manželským poradcem Petrem Šmolkou

„I nejbolestivější rozchod přebolí,“ říká jeden z nejpopulárnějších českých manželských poradců Petr Šmolka.

Pane doktore, naše kniha pojednává o rozvodech slavných i neslavných. Mají to slavné dvojice v něčem těžší?

I slavné dvojice patří zpravidla mezi běžné obratlovce, není tedy důvod, proč by se jejich rozvodová čipernost měla nějak zásadně od ostatních lišit. Odlišnosti jsou dány spíše zájmem bulváru a s ním souvisejícími častějšími indiskrecemi. Pokud bych měl vyjít ze zkušenosti a z veřejně dostupných zdrojů, pak by se možná ti tři naši rozvedení premiéři zachovali jako řadoví občané jinak. Jeden by si patrně nenašel o řadu let mladší fanynku sexy mozků, ale spíše hodnou maminku nebo méně hodnou zlatokopku. Druhý by možná zůstal s rodinou (dle všeho jen upgradoval manželku za mladší model), zatímco ten další by se asi totálně sesypal mimo jiné proto, že si v nové partnerce našel protipól předchozí. Považujte to ale z mé strany pouze jako mentální cvičení, kde ti naši premiéři slouží především jako ilustrace různých možností s podobnými konci. S nikým z nich jsem nepracoval; veřejné zdroje však poskytovaly poměrně dost materiálu.

Můžete jako renomovaný psycholog čtenářům sdělit, zda existují varovné signály, kdy do manželského svazku zásadně nechodit?

Existují, až na to, že je máme ku vlastní škodě tendenci ignorovat nebo alespoň zlehčovat. Cca 10 až 15 procent populace má charakteristiky, jimiž rozbije každé manželství. Patří sem bytosti závislé na alkoholu, drogách, automatech, někdy ale i na práci. Problematická budou soužití s agresory. Ale i s těmi, kteří mají některé (třeba i pozitivní charakteristiky) rozvinuté až příliš. Chorobně pracovitá žena, nadměrně upřímný muž, partneři extrémně tolerantní, ti všichni představují pro soužití značnou zátěž. Vyhnout bychom se ale měli i partnerům, jejichž základní životní očekávání jsou s našimi těžko slučitelná – kde žít, zda, kdy a kolik mít dětí, jak se podělit o provozní povinnosti... Kontakt s rodinným poradcem může pomoci při posouzení kompatibility (vzájemné slučitelnosti).

Častým důvodem rozvodů, ať již slavných nebo neslavných, bývá nevěra. Souhlasíte s panem Plzákem, že nejlepší je „zatloukat, zatloukat, zatloukat“?

Budu se sice opakovat, chcete-li však tu odpověď mít, tak prosím. Plzák sám byl autorem mnoha moudrých výroků, zrovna u toho zatloukacího se však bránil, že on to netvrdil. Jistě není dobře, žijeme-li s ukecánkem, který má potřebu se nám svěřit, kdykoliv třeba jen koutkem oka zahlédne dívku, se kterou by rád „něco měl“. Zároveň je však někde hranice, kde bychom dalším zapíráním dělali z toho druhého nejen paroháče, ale zároveň i vola. Já bych si na základě dnešních zkušeností dovolil inkriminované tvrzení přetvořit v „mazat, mazat a zase mazat“. Mám tím na mysli textové zprávy v mobilu, či příliš lechtivou elektronickou poštu.

Jako bonus bych přidal jeden autentický Plzákův výrok. Během konference v lázních Sedmihorky jsem s ním a jeho ženou obědval. Ona měla potřebu jej tak trochu peskovat. Když si odskočila, tak mi pan primář špitl: „Pane kolego, kdyby myšlenka zabíjela, ani se mne neptejte, kolikrát bych já už byl vdovcem.“ Přitom v tom nebyla ani zášť, ani zloba, jen si potřeboval kapku upustit páru.

Slavní bývají často experti v nejkratších manželstvích. Výjimkou není svazek na pár hodin, v lepším případě dnů nebo týdnů. Čím to?

Nabízelo by se vysvětlení, že nevědí roupama co dělat. Někdy si tím posilují vlastní image, je to smutný způsob, jak na sebe upozornit, když ty ostatní již selhávají. Připustit lze i to, že daná celebrita měla potřebu uspořádat pro přátele poněkud rozvernější „besídku“ a svatba je pro to jak dělaná.

Mohli bychom shrnout pár SOS rad pro ty, kteří právě rozchodem procházejí?

Mohu se pokusit:

- Každý konec vztahu lze vnímat i jako příležitost pro nový.

- I nejbolestivější rozchod přebolí.

- Sami jsme s to nejlépe posoudit, co pomáhá – při čem je nám
méně „ouvej“.

- Nehledejme překotně náhradu, třeba jen proto, aby zrádce viděl,
oč přišel. On sice možná uvidí, zato my budeme časem zírat,
co se nám to vylíhlo.

- Využijme čas, který jsme neměli – na koníčky, setkání s přáteli, cestování.

1. PŘÍBĚH NOVÝ ZAČÁTEK NA PRAHU PADESÁTKY

Rozváděla jsem se po šestnácti letech.

Můj vztah s manželem byl klidný a docela spokojený. O to horší překvapení mě čekalo v jeho závěru.

Obě naše děti odešly studovat do zahraničí, měli jsme dost času pro sebe, na což jsme se řadu let předtím, kdy byli potomci prioritou, těšili. Uvolnit se, cestovat, dopřávat si víc koníčků, žít bez povinností, nikoho nevyzvedávat z kroužků ani nevařit dennodenně teplé večeře, mít na starosti po mnoha letech sami sebe, vrátit zpátky křehkost z dob, když jsme začínali...

Před rokem a půl se můj manžel zamiloval do své kolegyně v práci. Nevěra nikdy nebyla tématem, které bychom řešili. Pokud se něco v minulosti stalo, nikdy mi manžel nezavdal podezření, že bych měla být ostražitá. Spíš jsem měla pocit, že si nechce komplikovat život a že je rád, že má doma zajeté rituály, a uvědomuje si, že krátkodobý románek by zbytečně ohrožoval jeho pohodu a ustálené zvyky. Ty byly triviální a stereotypní.

Z práce domů, procházka se psem, večeře a seriál, jednou za čas manželský sex, o víkendu projížďka na kole.

Mladá kolegyně v práci však měla jasný cíl. Táhlo jí na třicet pět, měla za sebou pár zpackaných vztahů a velkou touhu mít své první dítě a v životě stabilitu. Materiální zajištění a nalajnovanou budoucnost.

Omotala si mého muže kolem prstu, uměla něco, co já už ne. Náš vztah byl řadu let stejný. Neměla jsem sílu ani chuť na to co ona… Lichotit a vnuknout mu pocit, že život začíná po padesátce, že je stále vnitřně mladý a že má šanci prožít tu druhou část života znovu a líp.

Měla oproti mně řadu výhod, se kterými nešlo soupeřit. Nabízela mému manželovi vše nové a neokoukané, atraktivní a čerstvé. Podlehl a po půl roce vztahu s ní požádal o rozvod.

Byl to pro mne šok. Zemětřesení.

Když mi to sděloval, chtěla jsem se začít smát. Psycholog by to asi uměl vysvětlit jako obranu organismu.

Můj muž překvapeně koukal s obavami, že si nás všimne personál restaurace, kde jsme seděli, a já přemáhala hlasitý smích. Asi hysterická reakce vyčerpaného organismu. Doufala jsem v to, že je to vtip, skrytá kamera, sázka. Možná to opravdu byla obrana. Po hodině jeho monologu jsem pochopila, že myslí každou svoji větu vážně. „Chci se rozvést. Když nebudeš dělat problémy, nebudu je dělat ani já.“

Tahle věta nemohla být z jeho hlavy. Takhle se mnou nikdy nemluvil.

Z restaurace jsem se vymotala jako ve snách, doma si dala prášek na spaní, co mi kdysi, při problémech se synem, který měl jednu chvíli těžší pubertu, přinesla sousedka. Nezkoumala jsem, zda nebyl prošlý, a zapila ho sklenicí vody.

Druhý den jsem do práce nedorazila. Zaspala jsem.

Pak se rozjelo kolo sebeobviňování, zpytování svědomí a ublíženost. Navrhla jsem muži, že se ještě jednou sejdeme a vše probereme. Jakkoliv jsem byla při telefonátu s nabídkou schůzky hrdinkou, v realitě jsem pak celé setkání u nás doma proplakala. Manžel byl nekompromisní. Konec bude lepší pro oba, co jsme si mohli dát, už jsme si dali, a není důvod žít spolu jako dva cizí lidé.

Ještě před měsícem jsme přitom strávili víkend na Pálavě a jako cizí jsme si tedy rozhodně při zpívání u ohně a sezení v hospůdce nepřipadali.

Manžel si balil věci a já seděla na posteli s hlavou v dlaních. Věděla jsem, že ho nepřesvědčím, pouto se zpřetrhalo.

A bylo jisté, že definitivně.

Následně se daly věci rychle do pohybu. Obdržela jsem písemně návrh na vypořádání majetku a veškeré dokumenty k rozvodu. Mladá milenka neztrácela čas.

Manžel byl podnikatelem, měl účet, kam nám šetřil peníze na přestavbu domu, na dovolené či na lázeňský pobyt, na který jsme se dlouho těšili a chtěli si ho dát k výročí. Peníze ale byly z účtu převedeny na novou paní a zůstatkem bylo 28 000 korun, které jsme si dělili.

Přijde vám to neskutečné? Ne. Byla to tvrdá realita, do které jsem se po šestnácti letech manželství probudila.

Dům, kde jsme žili, byl psaný na rodiče mého muže, neměla jsem na něj nárok, přestože jsem do něj ze svého platu dokupovala řadu věcí, nábytek, nové koberce, pračku i televizi. Moje celé věno nám před lety umožnilo zrekonstruovat podkroví, kde měly pokoje naše děti.

Při rozvodu, kam doprovázela mého opáleného manžela jeho nová partnerka, oba svěží a odpočatí, protože se právě vrátili z dovolené na Zanzibaru, jsem působila jak chudá příbuzná. A vlastně proč jak? Já jí opravdu byla. Akorát status příbuzná po podepsání všech dokumentů přestal platit.

Byla jsem psychicky natolik rozhozená, že jsem neměla sílu, ale ani energii se hádat a argumentovat. Třásl se mi hlas i celé tělo.

Vážení čtenáři, právě jste dočetli ukázku z knihy Rozvody slavných i neslavných.
Pokud se Vám líbila, celou knihu si můžete zakoupit v našem e-shopu.